Rusija je možda jedna od oblasti na ovoj planeti
koja je obilovala
neverovatnom količinom NLO aktivnosti
od samih početaka.
Ove leteće mašine
su bile viđene širom Sovjetskog saveza.
Sovjeti su znali nešto o NLO-ima.
Imali su tajne.
Sovjeti poseduju
ostatke ne manje od pet NLO-a koji su se srušili i bili sakupljeni.
Postoji neporeciv dokaz
da Rusija ima pravo blago
informacija koje dokazuju
da su vanzemaljci posetili Zemlju u davnoj prošlosti.
Od praskozorja civilizacije,
ljudski rod je zahvaljivao za svoje početke bogovima
i drugim posetiocima sa zvezda.
Šta ako je to tačno?
Da li su vanzemaljska bića
zaista pomogla u oblikovanju naše istorije?
I ako je tako...
da li se konačan dokaz
može pronaći u ruskim tajnim dosijeima?
# Drevni vanzemaljci 11x12 # Ruski tajni dosijei Datum originalnog emitovanja: 12. avgust 2016.
Moskva, Rusija.
25. decembar 1991.
U 7 časova uveče, sovjetski predsednik Mihail Gorbačov
obraća se narodu putem državne televizije
radi objave svoje ostavke.
Ovime završavam
svoje aktivnosti na mestu predsednika SSSR-a.
Nekoliko trenutaka kasnije,
u Kremlju se zadnji put
spušta sovjetska zastava.
Jedna od dve svetske supersile...
se srušila.
Od 1922. do 1991,
Rusija je bila sistemski ograničena
Savezom sovjetskih socijalističkih republika,
koja je vladala većinom severne Azije
i Istočne Evrope.
Sovjetska vlast je bila poznata po svojoj surovosti,
ugnjetavanju i društvu potpune tajanstvenosti.
Može se reći da je to bio slučaj
u kome sve što se desi
unutar vlasti ostaje unutar vlasti,
a posledice su bile smrtonosne.
Ovo je bilo zatvoreno, veoma tajnovito društvo
koje je čuvalo tajne, ne samo, naravno,
od nas na Zapadu,
već i od svog sopstvenog naroda.
Jedan od izazova odbrane
ovog prostranog kopna Rusije je da su, hm,
njegove granice veoma neobezbeđene, na svim mestima.
i tako, u nameri da osvoji svemir,
ona je opsednuta sopstvenom državnom bezbednošću.
Tajnovitost je postala deo političke kulture;
i takođe, mnogo ljudi u Rusiji se slaže s idejom
da većina stvari treba da budu tajne.
Razgradnjom Sovjetskog saveza,
to se desilo i njegovoj glavnoj bezbednosnoj agenciji-- KGB-u.
KGB dosijei, s oznakom vrhunske tajne, najednom su postali ugroženi,
a mnogo njih u rukama bivših agenata,
koji su bili spremni da ih prodaju po najboljoj ceni.
Vasilij Mitrokin, koji je prokrijumčario hiljade dosijea,
je radio u arhivu inostranog obaveštajnog KGB-a
od 1972. do 1984.
Procurili su u javnost i dokumenti
među kojima se nalaze i podaci KGB-a o tajnim skladištima ruskog naoružanja,
ruskim špijunima,
čak i izveštaji o NLO-ima.
U Sovjetskom savezu
se dogodio veliki broj susreta sa NLO-ima.
Zapadni istraživači nisu imali nikakvog saznanja
o tome šta se dešava iza Gvozdene zavese.
Sada znamo da su postojale hiljade
i hiljade NLO slučajeva
koji su se dogodili u vreme Sovjetskog saveza.
Brojni zapisi zaista su i ugledali svetlost dana.
I mi sada možemo da im pristupimo.
Da li definitivan dokaz
vanzemaljskog kontakta
leži skriven među tajnim KGB dosijeima
koji sada izlaze na videlo?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“,
i tvrde da skorašnji nalazi otkrivaju
da su Sovjeti ne samo sakrivali izveštaje o NLO-ima,
već i dokazuju da su vanzemaljci posetili Zemlju
u dalekoj prošlosti.
Lenjingrad, Rusija.
1. decembar 1934.
Ubijen je Sergej Kirov,
lider Komunističke partije
i suparnik partijskom kolegi i lideru Josifu Staljinu.
To ubistvo označava početak
najmračnijeg perioda u istoriji Sovjetskog saveza:
Velike čistke.
S nestankom Kirova,
Staljinova moć je rasla,
i on je započeo obimnu kampanju
nemilosrdnih, političkih progona,
čiji cilj je bio da iskoreni disidente...
i učvrsti njegovu apsolutnu vlast.
Među milionima, koji su bili uhapšeni
i ispitivani za vreme ovog perioda,
bio je poštovani ruski naučnik
i filosof Dr. Henrik Ludvig.
Neverovatan čovek.
To je bila osoba koja je znala 20-ak drevnih
i savremenih jezika.
Posedovao je neverovatno, enciklopedijsko znanje.
Dr. Ludvig je bio optužen
za špijunažu u korist Vatikana
i proveo je decenije
u jednom od Staljinovih, brutalnih Gulaga, radnih logora.
Ali 2011,
38 godina nakon njegove smrti,
članak u ruskim novinama Soveršeno sekretno,
ili Vrhunska tajna,
otkriva pravu svrhu Ludvigovog rada u Vatikanu,
i takođe je moguće i njegovog hapšenja.
Razlog što je on optužen da je vatikanski špijun
je zato što je 1920-ih,
kao mlad student arhitekture,
posetio Vatikan,
gde mu je bio omogućen pristup tajnoj biblioteci.
U toj biblioteci je našao rukopise,
koji opisuju vanzemaljske civilizacije i više toga još.
Dr. Henrik Ludvig je otkrio brojne rukopise
koji navode na to da je postojao
u istoriji vanzemaljski kontakt
sa drevnim civilizacijama u Egiptu,
Izraelu
i Mesopotamiji.
Ovi rukopisi su govorili o, na primer,
o piramidama,
i opisuju ih kao generatore energije.
Kada se vratio u Sovjetski savez,
mizerno su se ophodili prema njemu,
a on je bio verovatno
najveći od svih ranih istraživača
cele ideje drevnih vanzemaljaca
i njihovog dolaska na našu planetu.
Da li je Dr. Ludvig zaista otkrio
drevne rukopise u Vatikanu
koji opisuju vanzemaljce
kako posećuju Zemlju?
Da li ga je ruska vlada
optužila za špijunažu u pokušaju
da zataška njegova kontroverzna otkrića?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“,
i tvrde da Ludvig nije jedini koji je bio ućutkan
zbog svog istraživanja od strane sovjetskih vlasti.
Kada je Vladimir Lenjin osvojio vlast 1917,
on je uspostavio prvu državu
koja traži eliminaciju religije.
Komunistički režim
je takođe aktivno gušio i filosofiju
koja je bila rasprostranjena u Rusiji
početkom 20-og veka:
kosmizam.
Postoji ruska tradicija,
s početkom u kasnim 1800-im nazvana „kosmizam“.
Začetkom kosmizma smatra se filosof,
čovek po imenu Nikolaj Fjodorov,
1870-ih i 1880-ih,
koji je nadahnuo oca sovjetske raketne tehnike,
koji je istinski projektant raketa
koje su odvele prvog čoveka u svemir.
Oni su verovali da ljudska civilizacija
svoje početke ima zapravo
u spoljašnjem svemiru
i da je naša sudbina, kao ljudskih bića,
da se vratimo u svemir;
vratili bismo se u „kolevku civilizacije“.
Nakon smrti Josifa Staljina, mnogi pojedinci
koji su istraživali ideju
o drevnim, paleo-kontaktima sa vanzemaljcima,
mogli su, hm, da svoja mišljenja izreknu javno.
1961,
ruski fizičar i matematičar Matest Agrest
objavljuje kontroverzan rad
u kojem govori da su vanzemaljci
posećivali drevne civilizacije na Zemlji.
Slične teorije takođe iznose
i autor Aleksandar Kazancev
i astronom Josif Šklofski.
Iako ovi istraživači nisu bili izloženi
istom progonu kao oni pre njih,
tvrdili su da sovjetska vlast
guši njihove teorije.
Ideja
da je bilo sovjetskih astronoma
koji su ozbiljno proučavali
ove teme i ideje
navodi me da mislim
da smo mi ipak na tragu nečega.
Mi smo sada u mogućnosti da pristupimo informacijama
koje su mnogo godina bile cenzurisane.
Da li je moguće
da je istina o vanzemaljskim kontaktima
bila skrivena iza Gvozdene zavese
bivšeg Sovjetskog saveza?
Možda daljnje tragove možemo pronaći
ispitivanjem tajanstvenog mesta koje možda sadrži dokaz
o drevnoj vanzemaljskoj poseti.
Sledi...
Arkaim je opisan
kao ruski Stounhendž.
Neko, moguće i vanzemaljci,
prepoznali su ovo kao mesto posebne energije.
Rusija.
Sa zapanjujućom površinom
od 17 miliona kvadratnih kilometara,
to je najveća država na Zemlji.
Njena velika teritorija
je i geografski veoma različita,
sadrži neke od najekstremnijih reljefa na planeti,
uključujući guste šume,
smrznute tundre,
udaljene planine,
i neplodne pustinje.
Uprkos svojoj fizičkoj veličini,
skoro 50% Rusije
je nenaseljeno
i umnogome neistraženo od strane čovečanstva.
Rusija je skoro dvostruko veća od Sjedinjenih država.
Poređenja radi, Sjedinjene države
se prostiru kroz četiri vremenske zone,
dok je Rusija raširena preko 11 vremenskih zona.
Veličina Rusije,
njena oštra klima,
posebno u severnim delovima Rusije,
čine je veoma teškom za istraživanje.
Jedna od najtajanstvenijih oblasti u Rusiji
je dolina neposredno severno od Kazahstana,
gde su 1987.
arheolozi sa Univerziteta u Čeljabinsku
otkrili ostatke drevnog naselja,
koje su bili u mogućnosti da datiraju
između 17-og i 20-og veka pre nove ere.
Većina originalnih građevina ovog megalitskog nalazišta,
poznatog po imenu Arkaim, više ne postoji,
ali su naučnici kartografisali njegov originalan izgled,
koji uključuje masivne kružne zidove
slično kao u Stounhendžu.
Stoga se Arkaim i opisuje kao ruski Stounhendž.
Prilično je zanimljivo to
što se nalazi na veoma sličnoj geografskoj širini kao i Stounhendž.
Neko je predložio mogućnost da je ono tu možda smešteno
radi astronomskih i istraživačkih osmatranja.
Čini se da je Arkaim, u nekom periodu,
bio neka vrsta opservatorije,
što mislim da je neverovatno očaravajuće,
zato što znači da su širom sveta,
naši preci svedočili drugim stvarima
koje bi objasnile ovu dugoročnu
opčinjenost zvezdama.
Način na koji je grad bio sagrađen,
bio je kružne strukture.
Imao je veoma zanimljiv središnji trg.
U osnovi, to je bio unutarnji krug
okružen krugom, što po mnogima,
označava budistički princip mandale...
...ili predstavlja univerzum
na vrlo umanjen način.
Neverovatno je da su arheolozi pronašli
da je Arkaim bio izgrađen s osobenostima da meri
čak 18 astronomskih događaja,
kao što su solsticijumi i ekvinokcijumi.
Među ruševinama je otkrivena
drevna statua čoveka
kako gleda u nebo.
Dodatnu tajanstvenost
daju izveštaji o čudnim anomalijama u toj oblasti,
koji se dešavaju do današnjih dana,
i uključuju magnetne nedoslednosti,
čudna svetla,
i neobične formacije magle.
Kada se razmotre čudna svetla,
uvrnuta magla, magnetne nepravilnosti,
neuobičajene halucinacije,
i stvari koje su se desile ovde ljudima,
izgleda da je ovde neka vrsta energetskog čvora
ili vrtložna tačka na Zemlji...
...koja je u stvari korišćena od strane vanzemaljaca
kada je ovo bilo izgrađeno.
Ako se zaista pogleda oblik Arkaima,
to je mogao biti plato za svemirsku letelicu,
nalik raketi, za njeno poletanje.
Da li je Arkaim zaista moglo biti mesto
posete vanzemaljaca
pre hiljada godina?
I da li bi to mogao biti razlog što su građevine, koje su ovde nađene,
sagrađene s tako preciznim astronomskim poravnanjima?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“,
i ukazuju da bi fizički dokaz takve posete
mogao da postoji u blizini planina Urala.
Planine Ural su veoma stare planine
koje se pružaju od, hm,
severa do juga Rusije.
One, na neki način dele Rusiju na dva dela,
Evropu i Aziju.
Ljudi koji žive na uralskim planinama,
svedoci su nekih čudnih pojava u vazduhu i na tlu.
Desetine posetilaca planina Urala
izvestili su o čudnovatim opažanjima vatrenih kugli
i letelica cigarolikog oblika.
Još je čudnije,
šta je ovde pronađeno u zemlji.
Geolozi su 1991. godine poveli ekspediciju
na rudom bogati Ural, s nadom da će otkriti naslage zlata.
Tokom iskopavanja na mestima u blizini reka Kožim, Narada
i Balbanju,
skoro hiljadu kilometara severno od Arkaima,
naučnici su otkrili nešto neočekivano.
Na dubini od oko 10 metara,
iskopali su razbacane, sićušne metalne navoje i opruge.
To zemljište je bilo netaknuto stotinama hiljada
ili i više godina.
Prostor u kome je to nađeno
se prostirao desetinama kilometara uokolo.
Izgleda kao da je nešto eksplodiralo pre hiljada godina
i delići leže svuda naokolo.
Metalni delići,
od kojih su neki veličine stotog dela milimetra,
poslati su na analizu
Ruskoj akademiji nauka u Sankt Peterburgu.
Njihov oblik liči na tehnološki proizvod,
pre nego na prirodno mineralno nalazište.
Utvrđeno je da su najmanji delići bili izrađeni od volframa,
metala koji se upotrebljava za svemirske letelice i rakete,
zbog svoje sposobnosti da izdrži visoke temperature.
Ove metalne zavojnice
sadrže bakar, ali i volfram,
i molibden,
pri čemu su oba retki metali.
Mi gledamo u nanotehnologiju.
Kada se osmotre pod mikroskopom,
vidi se njihova izuzetno pravilna struktura.
To su veoma fine zavojnice.
Jedini način na koji bismo ih mogli izraditi, čak i danas,
je putem mašinski vođene tehnologije.
Ovo ne može da se izvede ručnom izradom.
Ovo što ovde vidimo je dokaz
da je neko posedovao naprednu tehnologiju
sposobnu da izradi ovaj tip kola,
koji uobičajeno viđamo jedino kod poluprovodnika,
kompjuterskih kola,
visoko tehnološke opreme,
uz korišćenje metala koji nisu opšte poznati.
Ove zavojnice su tako jasan dokaz
da je postojala veoma napredna civilizacija
na Zemlji, baš ovde blizu Arkaima.
Da li su možda vanzemaljci
posetili planine Urala u dalekoj prošlosti?
I ako je tako, da li su iza sebe ostavili dokaz
napredne tehnologije?
Da li su oni pomogli da se izgradi
preistorijska opservatorija u Arkaimu,
kako tvrde teoretičari o drevnim astronautima?
Možda se daljnji trgovi mogu naći
ispitivanjem mnogo skorašnjijih zapisa
o posetama sa drugih svetova.
On je prikupio stotine NLO slučajeva.
Sovjetski savez nije podržao verodostojnost toga.
Ali mi danas imamo vrlo dobre informacije da
je to bilo stvarno.
Moskva.
17. maj 1967.
U obezbeđenoj zgradi vlade,
održan je sastanak naučnika posvećenih
prikupljanju obimnog istraživanja
o izveštajima na temu neidentifikovanih letelica.
To je prva zvanična, sovjetska, istraživačka grupa za NLO-e,
i nakon šest meseci, 10. novembra,
Vlada je odobrila
da predstavnik grupe, astronom Feliks Zigel,
prezentira njene nalaze
na centralnoj, sovjetskoj televiziji.
Feliks Zigel je zamolio javnost
da ih kontaktiraju u vezi uočavanja NLO-a.
To je bio neverovatan razvoj događaja.
Prethodno, malo ili ništa je bilo objavljivano
o zvaničnom interesovanju po tom pitanju.
A sada tu je neko ko u televizijskom programu
o tome govori prilično otvoreno
i poziva ljude da šalju svoje izveštaje o viđenjima.
Pa, skoro da nije potrebno reći,
bilo je mnogo viđenja o kojima je nakon toga izvešteno,
ali je sam projekat
uskoro bio suočen sa kontoverzama i razilaženjima.
Kratko nakon emitovanja na televiziji,
Vlada je primorala grupu da se rasformira,
u strahu da bi aktivnosti mogle dovesti do izveštaja koji razotkrivaju
tajne sovjetske, vojne probe.
Ali Zigel je ipak uspeo da prikupi ogromnu količinu podataka,
uključujući izveštaje od ruskih pilota.
Bio je u mogućnosti da objavi neke svoje nalaze
u zborniku iz 1968. pod naslovom „Nastanjeni svemir“.
Sastao sam se sa Feliksom Zigelom u Moskvi.
On je prikupio stotine NLO slučajeva.
Rekao je da su ovi leteći objekti
uočavani širom Sovjetskog Saveza.
Neki od njih su bili mali, drugi veliki i sferni.
Njihova tehnologija mora da je vanzemaljska,
zato što dostižu neverovatnu brzinu
što ni jedan čovek ne bi preživeo.
I dok se javno sovjetska vlada
odrekla istraživanja Feliksa Zigela,
nije ga sprečila da nastavi svoj rad,
i čak je pregledala njegove nalaze.
Ali zašto?
Teoretičari o drevnim astronautima ukazuju da je vlast
verovatno bila svesna da vanzemaljsko prisustvo zaista postoji
na njihovom nebu.
Koristili su Zigela kao i druge NLO istraživače
kao metod tajnog nadziranja ove aktivnosti.
Pojavili su se brojni zapisi
iz Sovjetskog ratnog vazduhoplovstva i KGB-a,
koji pokazuju da su naročito tokom 50-ih, 60-ih i 70-ih,
temu NLO-a shvatali veoma, veoma ozbiljno.
Sovjetski naučnici
su morali da iznađu neverovatne načine
da bi podelili svoja saznanja
sa svojim kolegama na Zapadu.
Oni su, u stvari, sakrivali svoje poruke u šiframa,
u pismima, u različitim oblicima korespondencije.
Zašto bi neko rizikovao da ode u zatvor
zbog šifriranja poruka ljudima i naučnicima
van Gvozdene zavese,
ako nije dovoljno podstaknut
da je istina ono o čemu piše?
Tokom 60-ih, i većim delom 70-ih,
zanimanje sovjetske vlasti za NLO-e je ostalo nezvanično.
Ali, to se promenilo nakon 20. septembra 1977,
kada su brojni stanovnici Petrozavodska
izvestili o viđenju sjajnog objekta kako lebdi na nebu
više od 5 minuta,
zasipajući grad zracima svetla.
Ostala je kopija izgubljene fotografije
koja prikazuje objekat,
i zapanjujuće je,
da je o sličnim NLO-ima izvešteno
širom Rusije i Istočne Evrope
u razmaku od 4 časa.
Uznemiren ovim masovnim viđenjem,
Sovjetski Savez je osnovao
NLO komisiju pri Ruskoj Akademiji nauka.
1984. godine
oni su imenovali general-majora Pavela Popoviča,
osmog čoveka koji je putovao u svemir,
da vodi ovaj istraživački tim.
Sam Pavel Popovič je izneo
mnogo podataka o NLO-ima
a bio je u mogućnosti da pribavi KGB-ove dosijee o NLO-ima
124 stranice-- 1992. godine.
Rekao je da je znao za postojanje
tri podvodne baze,
gde vanzemaljci postoje i rade.
Ovo je čovek koga bismo trebali da saslušamo.
I sam je imao dva opažanja NLO-a,
jedan veoma značajan 1978,
dok se vraćao u, hm, Rusiju iz Sjedinjenih Država.
Kroz svoj prozor u avionu, opazio je, po svim merilima ogromnu--
veličine fudbalskog igrališta, ili veću--
trougaonu letelicu,
koja se kretala zaista pristojnom brzinom.
Hoću reći, lagano je pretekla,
hm... putnički avion u kome se on nalazio.
Uzgred, on nije bio jedini u avionu koji je ovo video.
Razgovarao je sa mnogo drugih ljudi,
od kojih su mnogi bili akademici, koji su se vraćali sa konferencije,
od kojih su mnogi videli ovo.
Da li je general-major Pavel Popovič
zaista i sam bio svedok pojave vanzemaljske letelice?
I da li je moguće da je on takođe našao dokaze
u tajnim KGB dosijeima
o podvodnim bazama vanzemaljaca?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“,
i tvrde da se još utemeljeniji dokaz može naći
u malom, planinskom gradu u istočnoj Rusiji:
ostaci
srušenog NLO-a.
Ono što su ljudi tamo opazili
je bio taj niskoleteći, veoma spor objekat.
Pao je, skoro kao kamen.
Nije bio napravljen na planeti Zemlji.
Jedan od najodlikovanijih probnih pilota
u istoriji Rusije
je žena po imenu Marina Popovič,
supruga astronauta Pavela Popoviča.
Marina je postavila preko 100 rekorda tokom svoje karijere
u Sovjetskom Ratnom vazduhoplovstvu,
računajući i taj da je bila prva žena
koja je probila zvučnu barijeru.
Kao i njen suprug,
ona je, takođe, izvestila o susretima sa vanzemaljcima.
Marina je, 2003, objavila knjigu
u kojoj otkriva sopstvena iskustva sa NLO-ima.
I njoj ona se poziva i na
hiljade sličnih viđenja NLO-a
od strane sovjetskih, kako vojnih
tako i civilnih pilota.
Ona je ispričala njihove priče u gostovanjima
širom sveta.
Od kojih je jedna priča o pilotu lovca
kome je bilo naređeno da otvori vatru na neidentifikovanu,
diskoliku letelicu.
Marina Popovič je jedna iz grupe najslavnijih avijatičara u istoriji.
Ona je bila na dobrom mestu da sazna to što je znala.
Bila je osoba sa veoma dobrim društvenim vezama.
Govorila je o nekih 3.000 NLO slučajeva
koji su se desili iznad Sovjetskog Saveza
tokom godina, što je,
imajući u vidu činjenicu da nismo znali skoro ništa
pre toga o istorijatu NLO-a u SSSR-u,
bilo veoma značajno.
Postoji posebno zanimanje za opažanja od strane pilota.
Piloti su sposobni, na primer, da procene daljine,
brzine, visine, na način na koji prosečna osoba ne može.
Marina Popovič je uložila poseban napor
da sredi sve ove pilotske priče.
Ono što je posebno značajno
u vezi napomena Marine Popovič o temi NLO-a
je da je izjavila da su je njeni kontakti obavestili
da SSSR poseduje
ništa manje nego ostatke pet srušenih i sakupljenih NLO-a.
Da li su i Marina i Pavel Popovič,
zajedno s drugim brojnim, cenjenim sovjetskim pilotima,
zaista susretali vanzemaljske letelice?
I ako je tako,
da li možda postoji još i više viđenja
zabeleženih od strane vlasti Rusije
koji još uvek nisu obelodanjeni javnosti?
Dalnegorsk, u Rusiji.
29. januar 1986.
Nešto pre 8 časova uveče,
u ovom malom, rudarskom gradu u istočnoj Rusiji,
stotine ljudi je videlo isijavajuću, crvenu sferu
kako se polako kreće preko neba iznad obližnje planine.
Činilo se da je usporila,
pre nego što se srušila na obronak.
Mnogi su javili o viđenju požara sa tog mesta
čak čitav čas nakon pada letelice.
Sfera se srušila na planine Izvestkovaja
i izgorela.
Došlo je do eksplozije...
i ljudi su želeli da vide šta se dogodilo,
zato što sam pročitao izjave svedoka-- neverovatno.
Zbog ogromnog broja svedoka,
nesreća je postala poznata kao ruski Rozvel.
I kao u Rozvelu,
sa mesta nesreće su prikupljeni fizički dokazi,
koji potvrđuju da se nesreća neke vrste
zaista dogodila.
Neki ljudi iz tog mesta i istraživači
su uspeli da stignu do mesta pada.
Oni su našli veoma zanimljive predmete, ostatke.
Zvaničnici su
ovaj događaj protumačili kao mogući pad meteora,
ali mikroskopska analiza ostataka je dala neobične rezultate.
Uzorci su sadržali složen sistem isprepletanih metalnih vlakana;
a atomska struktura samog metala
izgledalo je da se menja kada se izloži toploti.
Kada su istopili metal
i izvršili spektroskopsku analizu,
zlato i srebro i ostali metali su nestali.
Umesto njih, bili su tu titanijum
i molibden.
Ovde znači imamo neke vrste metala,
koji se naizgled menjaju u druge metale.
To je bilo vrlo, vrlo neobično.
Mislim da je to deo neke mašinske opreme,
nanotehnološke mašine,
ali nije bilo izrađeno na planeti Zemlji.
Kasnije je to bilo proučavano
od strane brojnih sovjetskih institucija
a neke od njih su rekle da takva tehnologija
ne postoji danas na, hm, Zemlji.
Nakon nesreće u Dalnegorsku,
dogodila su se brojna viđenja
u istoj oblasti.
Neki su ljudi čak opazili neki objekat
koji se očigledno prizemljio na planinskoj padini
gde se dogodila prvobitna nesreća.
Da li je moguće da je objekat koji se srušio u Dalnegorsku,
i kome su prisustvovale stotine ljudi,
zaista bio vanzemaljska letelica?
Da li fizički predmeti preostali nakon nesreće
mogu da daju neporeciv dokaz
da vanzemaljska bića posećuju planetu Zemlju,
kao što su to radili hiljadama godina?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“,
i veruju da su Rusi uspostavili komunikaciju sa vanzemaljcima,
ne samo ovde na Zemlji,
nego čak i u svemiru.
Oni opisuju viđenje sedam anđeoskih bića
kako se kreću duž njihovog svemirskog broda.
Šta god da je to, čega su oni bili svedoci,
bilo je stvarno.
To je bilo tamo.
Svemirska stanica Saljut 7.
12. jul 1984.
Kosmonauti Oleg Atkov,
Leonid Kizim
i Vladimir Solovjov,
ušli su u 156. dan svog 237 dana dugog boravka
na ruskoj, naučno istraživačkoj svemirskoj stanici.
Do tog dana sve je išlo prema planu.
Tog dana, međutim,
sva tri člana posade su bili svedoci posebnog događaja.
Sovjetski kosmonauti sa stanice Saljut 7 su 1984.
primetili čudan, narandžasti sjaj
oko svemirskog broda.
Opazili su nešto za šta su prvo pomislili da je isticanje gasa.
Međutim, ličilo je da je cela stanica okružena
ovim narandžastim oblakom.
I, dok su ga posmatrali,
oblak je dobio oblik.
Iznenada su svi bili zaslepljeni ovim narandžastim svetlom.
Kada su povratili vid,
pogledali su kroz vrata svemirskog broda
i bili su zapanjeni onim što vide.
Oni opisuju viđenje sedam anđeoskih bića
kako se kreću duž njihovog svemirskog broda,
što je trajalo čitavih 10 minuta.
Ovi ljudi su opisali ogromna, krilata bića,
visine čitavih 25 metara,
koja su očevidno imala sjajne oreole.
Zvaničnici su ovaj incident pripisali grupnoj halucinaciji
uzrokovanoj nedostatkom kiseonika
i varijacijama u pritisku.
Kasnije tog leta,
posadi Saljuta 7 pridružila su se još tri kosmonauta.
Svih šest je opazilo ova krilata bića.
Ali kako su svi ovi kosmonauti
mogli da imaju istu halucinaciju?
Meni se čini da to nije bila halucinacija,
već da je to, čega su bili svedoci,
bilo stvarno. To je bilo tamo napolju.
E, sad, anđeli?
Vanzemaljci?
Ne znam, ali, uh,
kada obratimo pažnju na ponavljajuće slučajeve
viđenja krilatih figura u čovekovoj istoriji,
u smislu religije, kulture, mitologije.
Da li gledamo u nešto stvarno?
Da li su ti anđeli, koje vidimo,
zaista vanzemaljski entiteti?
Da li su krilata bića,
koja je videla posada Saljuta 7,
zaista vanzemaljci?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“,
i ukazuju da su slična opažanja
bila tajno prijavljena od strane mnogih ruskih kosmonauta.
Sovjetski kosmonauti su zaista imali zanimljivu
i izazovnu dilemu kada je dolazilo do pričanja istinite priče.
Oni su u isto vreme bili i ličnosti poznate javnosti
sovjetskog, svemirskog programa, of the Soviet space program,
ali postojao je i uvek skriveni cilj tog programa,
koji je bio razvoj
interkontinentalnih balističkih raketa.
Stoga su kosmonauti javno morali da sakriju
te delove svoje misije koji su bili tajna,
i povezani sa državnom bezbednosti,
što čini sve još zanimljivijim
kada pokušamo da ustanovimo šta su oni videli, kada govore o
anomalijama, na koje su navodno naišli u svemiru.
Treba da se shvati da mnogi kosmonauti,
čak iako su bili svedoci nečeg čudnog u svemiru,
hm, veoma nevoljno otvoreno govore o tome,
zbog brige da ne budu isključeni iz letova,
s obrazloženjem da su izgubili razum.
Neki sovjetski i ruski kosmonauti su zaista
imali veoma čudna iskustva u svemiru.
Da li bi čudni susreti
o kojima su izveštavali ruski kosmonauti, kao i vojni piloti,
mogli biti u vezi sa predmetima otkrivenim na planinama Urala
i mestom nesreće u Dalnegorsku?
Teoretičari o drevnim astronautima veruju da se odgovor može naći
ispitivanjem ne samo onog što su ruski kosmonauti
videli u svemiru...
nego i onog što su čuli.
Otkad je 1961. Jurij Gagarin
postao prvi čovek poslat u svemir,
kosmonauti su,
zajedno sa drugim astronautima iz celog sveta,
imali opažanja i iskustva u svemiru koja prkose tumačenju.
Možda je najzanimljiviji od tih incidenata
ono što je postalo poznato kao „svemirski šapat“.
Jedan kosmonaut,
mislim da je poznat kao Kosmonaut X,
koji je navodno govorio o iskustvu koje su on
i jedan drugi kosmonaut imali dok su bili u orbiti.
Ovaj anonimni kosmonaut kaže
da je čuo da mu nešto govori unutar njegovog uma.
Obojica su očigledno čula taj isti šapat
u svojim glavama, neku vrstu telepatske poruke.
Ovaj kosmički šapat
je rekao da su oni preci
iz veoma daleke prošlosti.
Oni su mu rekli stvari o njegovoj porodici na Uralu
koje niko ne zna.
Takođe su mu rekli da treba da se vrate na Zemlju.
Da Rusija nije spremna za ono što pokušava da uradi.
Na neki način, idite kući i
pripremite se.
Nije u pitanju samo jedan kosmonaut.
Neki od njih su znali da ne treba da o tome govore
jer bi ih to eliminisalo
iz kosmičkog programa.
Zato su o tome razgovarali međusobno kad su mogli,
i zaključili su da se ne radi samo o jednoj osobi
i da su u pitanju različiti svemirski brodovi, kada se ovo događalo.
Kako je moguće da je toliko ruskih kosmonauta
čulo isti tajanstveni šapat
dok su putovali kroz svemir?
I šta je ovaj nebeski glas pokušavao da saopšti?
Teoretičari o drevnim astronautima veruju da je to još jedan primer
vanzemaljske aktivnosti
koja se tek sada razotkriva.
Uz svu opštu tajnovitost u Rusiji,
i sve te stvari o kojima tek sad saznajemo,
čini se da je to samo vrh ledenog brega
o mnogim posetama vanzemaljaca
koje se dešavaju širom sveta.
Postoji obilje informacija
u bivšem Sovjetskom Savezu.
Kako ljudi na Zapadu saznaju sve više
o događajima i opažanjima iznad Rusije, postaju sve začuđeniji.
Kada bi nam bio dozvoljen pristup
nekim od ruskih dosijea o vanzemaljcima,
to bi moglo da pruži odgovore na neka pitanja koja imamo,
jer šta ako neke od tih priča
podupiru one koje su nam već poznate?
To bi tada značilo samo jednu stvar:
sve nas posećuju isti posetioci.
Da li konačan dokaz
da su vanzemaljci posećivali Zemlju
postoji u Rusiji?
Da li je takva informacija svesno skrivena?
I ako je tako,
da li su najznačajniji dokazi
još uvek pod ključem?
Možda ćemo, kako se više ruskih, tajnih dosijea bude razotkrivalo,
pronaći da u ogromnim arhivama leži skrivena istina o našem vanzemaljskom poreklu.
Prevod sa engleskog na srpski: GalQuest TITLOVE OBEZBEDILI A+E NETWORKS